PČR, PS 2013-2017 | 59. schůze
Minulý Dolů Další

(11.40 hodin)
(pokračuje Štětina)

A už jenom to... tady se taky říkalo, že by lékaři v terénu měli chodit sloužit pohotovostní služby do nemocnice. Tak to není prosím vás pěkně, argument. Domnívám se, že nemocnice musí dostat takovou podporu, aby ty své nemocniční lékaře mohly zaměstnat a samozřejmě na ně měly peníze.

Takže na závěr, měním názor a myslím si, že klidně tyto dva obory mohou být vedle sebe v symbióze. Děkuji vám.

Místopředseda PSP Petr Gazdík: Děkuji panu poslanci Štětinovi. S faktickou poznámkou pan poslanec Kasal, po něm pan poslanec Svoboda, po něm pan poslanec Hovorka.

Poslanec David Kasal: Jenom krátký dovětek k váženému kolegovi Štětinovi prostřednictvím předsedajícího. Existuje LSP. V Pardubickém kraji existuje. Pardubický kraj to zařídil a praktici tam fungují. A ti, kteří mají nové vzdělání, tak nemůžou. Je to podle zákona. Mrkni na to.

Místopředseda PSP Petr Gazdík: Děkuji. Pan poslanec Svoboda. Prosím, pane poslanče, máte slovo.

Poslanec Bohuslav Svoboda: Děkuji za slovo. Dílem to bude příspěvek, dílem se budu snažit zareagovat na to, co tady zaznělo, vaším prostřednictvím promluvím ke kolegovi Kasalovi i ke kolegovi Krákorovi.

Víte, ono to je veliká pravda. Jsou doktoři dobří a jsou doktoři špatní. To je samozřejmě pravda. Jsou to lidé jako všichni jiní a mají své chyby a mají své limity. Ale my nehovoříme o tom, neřešíme, že jsou doktoři dobří a špatní. My řešíme problém, jak je budeme vzdělávat. To je něco úplně jiného. To s tím dobrým a špatným nemá nic společného.

Já samozřejmě vím, že celá řada lékařů, kteří pracují v primární péči, byla vzdělána podle jiného systému. Ale vážený příteli Kasale, se kterým mám v řadě věcí, nebo skoro ve všech věcech stejné názory, celá dnešní medicína je založena na tom, že většina lékařů byla vzdělána v jiném systému. Léta od roku 1990 to vzdělání v zásadě nezměnila. V zásadě převahou - převahou - většinou všichni ti praktici, kteří jsou, vznikali tak, že byli, tak jak to říkal kolega Štětina, vyakčněni z nemocnic. Dětští lékaři podobným způsobem. To vzdělání bylo úplně jiné.

A my se teď tady snažíme vytvořit něco, co by mělo fungovat, co by mělo reflektovat to, že doba se v nějaké podobě změnila, že se změnila ústavní pediatrie, že to už není hospitalizovat děti se spalničkami a s angínou, ale že to je o tom léčit těžká onemocnění vyžadující intenzivní péči, vyžadující metabolickou jednotku, že to je úplně jiná medicína, že dítě dnes stonat do nemocnice nejde. Rodiče ho tam nechtějí dávat, pokud nemusí. Gros té péče o celou řadu onemocnění, od infekčních až po léčbu nějakých lehkých poranění, to všechno vlastně přešlo do péče ambulantní. A z tohoto důvodu také ta pozice toho ambulantního pediatra se stává úplně jinou. Stává se pozicí někoho, kdo musí intenzivně komunikovat s rodiči dětí tak, aby to, co je pro ty děti potřebné a zdravé, dokázal vyargumentovat. A to je něco úplně jiného.

Nechci mluvit o tom, jaké kdo má dlouhé zkušenosti s medicínou. Já jsem v ambulantních a lůžkových zařízeních strávil 50 let. Nevím, kolik nás tady takových je. Počet dětí, které jsem přivedl na svět, tedy těch novorozenců, o které pečují pediatři, se blíží čtyřem tisícům. Já skutečně vím, o čem mluvím. A snažím se najít to, co bude optimální. A vím, že v současné době samozřejmě jsou dobří a špatní lékaři, jsou dobře a špatně vzdělaní pediatři, jsou dobře a špatně vzdělaní praktičtí lékaři pro děti a dorost. Ale to nevyřešíme tím, že ten obor jako takový zrušíme. To vyřešíme tím, že se stane ještě atraktivnější, že bude zajímavý pro mladé lidi. A to, že zajímavý je, se skutečně ukazuje na tom, že na té křivce, kterou tady mám namalovanou, počet uchazečů o obor praktický lékař pro děti a dorost narůstá.

Problém, který se tady diskutoval, to znamená prostupnost mezi těmito dvěma obory, které mají určitě společný základ, obrovský veliký společný základ, ta prostupnost je zajištěna. Je zajištěna zákonem a žádný problém v tom, aby pediatr od lůžka odešel a dělal praktického lékaře pro dítě a dorost, neexistuje, ba dokonce je tam i obrácená cesta. Je tam i obrácená cesta, stačí si to přečíst. Oba dva víme, o čem mluvíme.

A na závěr svého povídání bych chtěl říci jedno. Pojďme zkusit, když hovoříme o takových věcech, které jsou trošičku nadoborové - pan profesor Thomayer říkal, když přicházíte k pacientovi, odložte svůj názor jako klobouk na věšák a hledejte pravdu. Odložte svůj názor. Já jenom vyzývám všechny, co o tom hovoří, ať odloží svůj obecný názor. Odloží to, jak to probíhá v Pardubickém kraji nebo jak to probíhá v Libereckém kraji. Ať se snaží dívat na to, jak by to mělo probíhat všude a jak to probíhat bude a jestli bude nebo nebude problém s LSPP. Bude, bude, bude. A my to nemůžeme pořád vracet k něčemu, co bylo. My musíme hledat řešení, které bude existovat.

A podle mého názoru to řešení, to řešení celé rozsáhlé ambulantní péče včetně jejího řešení o sobotách, nedělích a nocích, spočívá v tom, že budeme mít kvalitní praktické lékaře, kteří se tím budou zabývat, že jich bude dost, aby to mohli všechno zajistit.

Já jsem vyrostl v ordinaci. Mému tátovi tam chodily děti se záškrtem a propichoval jim krk, aby se neudusily. Já vím, o čem mluvím. A také vím, jak se ta medicína změnila.

Pojďte se zkusit dívat na medicínu moderníma očima. Pořád se vracet k něčemu historickému je špatně. Říkat, že jsme byli špatně vzděláváni, dobře vzděláváni, že to bylo lepší, horší... Pojďme si říct: hledáme lepší cestu. A já jsem přesvědčen, že lepší cesta je v tom, že budeme mít skutečně skupinu lékařů, která je primárně zaměřena na to, že se bude starat o ambulantního dětského pacienta. Je to úplně jiné rozhodnutí než se rozhodnout: půjdu do nemocnice a budu tam pracovat na jednotce intenzivní péče ve dne v noci se všemi problémy, které to má.

A nezapomeňte také, jak veliké procento lékařek máme v oboru dětského lékařství a pediatrie vůbec a jak velké procento těch lékařek není schopno se rozhodovat na začátku pro něco, čemu vy říkáte velká medicína, ale dovedou dobře dělat tu každodenní práci, kterou my, co jsme dělali velkou chirurgii, bychom si asi taky nevybírali. (Potlesk poslanců ODS.)

Místopředseda PSP Petr Gazdík: Děkuji panu poslanci Svobodovi. Faktickou poznámku má pan poslanec David Kasal, po něm pan poslanec Hovorka, po něm pan poslanec Štětina.

Poslanec David Kasal: Já si pana kolegy, prostřednictvím pana předsedajícího, velmi vážím. Ale opravdu s tím nemohu souhlasit, co tady bylo řečeno. Pokud bychom měli... Nikdy jsem neřekl, že se k něčemu vracíme. My napravujeme to, kde je chyba. Žádný obor se neruší. Obor praktický lékař pro děti a dorost zůstává. Bavíme se pouze o vzdělávacím programu. Takže ať zase nezavádíme. A za druhé bych chtěl mít fakt praktika střihu Německa, střihu Rakouska nebo Švýcarska. Běžte se podívat, jak vypadají naše ordinace v pátek ve 12 hodin. Na praktika nenarazíte.

Místopředseda PSP Petr Gazdík: Děkuji. S faktickou poznámkou paní poslankyně Hnyková, poté s přednostním právem pan předseda Stanjura, poté pan poslanec Hovorka a pan poslanec Štětina. Ještě se omlouvá pan poslanec Petr Adam dnes od 11.45 z osobních důvodů. Prosím, paní poslankyně.

Poslankyně Jana Hnyková: Děkuji za slovo. Vážené kolegyně a kolegové, jako členka zdravotního výboru jsem se příliš nepletla, když se probíral zákon o lékařích č. 95, když jsem si říkala, že ve zdravotním výboru máme spoustu zodpovědných lékařů. Ale velmi mě zarazila jedna věc. První návrh novely zákona vlastně redukoval jednotlivé obory. V druhém pozměňovacím návrhu, který přišel, vlastně ty obory byly znovu rozmělněny a nedošlo k žádné redukci. Jediná redukce, ke které právě došlo, byla u těch dětských lékařů. ***

Minulý Nahoru Další