PČR, PS 2013-2017 | 39. schůze
Minulý Dolů Další

(9.40 hodin)
(pokračuje Sobotka)

Lhůta, která byla stanovena v tom původním zákoně, byla nepřiměřeně krátká, nebyla podle mého názoru stanovena seriózně vzhledem k objemu vydávaného majetku, a já nemám signály ze strany církví, že by to, že ta lhůta byla překročena, bylo nějakým zásadním způsobem ze strany církví problematizováno. Myslím si, že obě strany, jak stát, tak církve, mají zájem na tom, aby ten proces proběhl řádně a nemohl být nějakým způsobem zpochybňován. Čili je potřeba všechny žádosti prověřit, bylo potřeba shromáždit podklady, vyhledat je v archívech a posoudit, zdali ty žádosti nepřekračují limity, které zákon o církevních restitucích definoval.

Pokud jde o poslaneckou novelu, která zde byla předložena v Poslanecké sněmovně, ta doposud projednána nebyla a podle mého názoru už ta novela z časového hlediska zastarala. Ona kdyby byla řekněme projednána a schválena na počátku tohoto volebního období, tak by pravděpodobně sehrála určitou pozitivní roli z hlediska moderace toho času, který byl ze zákona určen pro vydávání církevního majetku, ale vzhledem k tomu, že projednána a schválena nebyla, tak v tuto chvíli postupujeme způsobem, který nám umožňuje stávající zákon.

Pokud jde ještě o otázku církevních restitucí, i vzhledem k tomu, jakým způsobem celá věc byla legislativně provedena, tak bez dohody, bez změny dohody mezi státem a církvemi ani vládní koalice, ani vláda, ani jakákoliv většina v této Poslanecké sněmovně nemůže tu dohodu změnit, protože byla zvolena speciální konstrukce, to znamená, že není tady jenom zákon o církevních restitucích, ale ten zákon je doprovázen i dohodou, která tehdy byla velmi rychle uzavřena po přijetí zákona mezi vládou a církvemi o tom, že tento majetek bude na základě zákona vydán. V případě, že by došlo k jednostranné změně toho zákona, která by nebyla v souladu s touto dohodou, pak na základě analýz, které jsme měli k dispozici, by hrozilo riziko, že toto neobstojí před Ústavním soudem, a tato legislativní změna by mohla být na základě té existující dohody mezi státem a církvemi zrušena. V tom je celý problém neměnnosti pravidel, tak jak byla v minulosti nastavena. Byť podle mého názoru nebyla nastavena nejlepším možným způsobem a nebyla nastavena dobrým způsobem, tak ta právní konstrukce, která byla zvolena, neumožňuje jednostranný zásah parlamentní většiny do toho zákona bez toho, aniž by současně církve na restituce změnily své stanovisko.

A pouze chci připomenout, že vzápětí po volbách do Poslanecké sněmovny v roce 2013 jsem opakovaně jednal se zástupci církví, opakovaně jsem se je snažil přimět ke změně stanoviska, k tomu, aby přistoupili na změny nebo korekce v té smlouvě mezi státem a církvemi. Ale církve všechny tyto návrhy buď na snížení náhrad, nebo na snížení objemu vydaného majetku odmítly. Čili bez této dohody není možné, aby parlamentní většina tento zákon změnila.

Místopředsedkyně PSP Jaroslava Jermanová: Děkuji. A do rozpravy se hlásí pan poslanec Fiedler.

Poslanec Karel Fiedler: Děkuji za slovo. Opět mi nezbývá než poděkovat panu premiérovi za odpověď, vůči které asi nemám žádné zásadnější výhrady, a nezbývá mi než s obsahem toho, co pan premiér řekl, souhlasit, protože i já se domnívám, že objem toho vydávaného majetku do termínu 30. června 2014 byl tak obrovský, že to v tom termínu nešlo zvládnout. S tímto názorem se naprosto ztotožňuji. Ztotožňuji se i s tím, že poslanecká novela, je to pro poslance, kteří to nemají v patrnosti, což je logické, je to sněmovní tisk 144, již také není časově aktuální, protože vůbec nás nenapadlo, že by ta záležitost mohla pokračovat tak dlouho.

Jen tady, a to je věc, kdy s vámi, pane premiére, asi nebudu souhlasit v té vaší odpovědi, zařazení tohoto bodu na pořad schůze bylo učiněno asi třikrát, ten pokus, aby se to projednalo, a bylo to vždycky zamítnuto i hlasy vašeho poslaneckého klubu. Takže tady trošku nechápu, proč... Dneska správně říkáte, že ty termíny jsou neaktuální, ale bylo možno to udělat tak, že to aktuální bylo, protože tam nebyly žádné další zásadní věci v tom návrhu novely, a dnes tedy opravdu jsme pořád v rozporu se zněním zákona 428.

Vy jste tady řekl, že ze strany církevních institucí nehrozí, nebo neprezentují, že by se chtěly domáhat nějakých dalších nároků nebo že by s tím byl problém, že není plněn tento termín. Já se ptám - zaregistroval jsem, že ne vždycky - vycházím z informací z médií, z novin -, že ne vždycky tomu tak může být, že se může ukázat, že toto problém bude, že tento termín splněn nebude. Jak bude v tomto případě postupováno, pokud - otázka první - pokud nastane, že některá z těchto institucí učiní nějaké nároky z prodlení a nedodržení termínu? A druhý dotaz, zda tedy absolutně vylučujete, že tohle může nastat. Děkuji.

Místopředsedkyně PSP Jaroslava Jermanová: Děkuji. A do rozpravy se hlásí pan poslanec Koníček. Prosím, máte slovo.

Poslanec Vladimír Koníček: Vážená paní předsedající, vážené kolegyně a kolegové, já bych se chtěl pana premiéra zeptat na jinou věc. On říkal, že jednal s církvemi, že s těmi smlouvami nic dělat nejde, ale zároveň v těch zprávách výboru se objevuje jedna věc, a to je, že majetek, za který církve dostaly finanční náhradu, je prostě žalován u soudu, tedy majetek ve vlastnictví krajů a obcí, za který podle toho zákona dostaly církve finanční náhradu, jsou podávány žaloby o určení vlastnictví. A ptám se pana premiéra, jestli tedy pokud bude vydán tento majetek, církve za něj dostaly finanční náhradu, jestli bude vést s církvemi jednání o snížení toho finančního příspěvku, protože potom by církve dostaly jak zaplaceno, tak fyzicky ten majetek. Prosím o odpověď.

Místopředsedkyně PSP Jaroslava Jermanová: Já děkuji. Táži se, zda se ještě někdo hlásí do rozpravy. Pane premiére, prosím, máte slovo.

Předseda vlády ČR Bohuslav Sobotka: Děkuji. Vážené paní poslankyně, vážení páni poslanci, podle toho zákona o narovnání s církvemi, podle kterého se vrací část bývalého církevního majetku a současně se vyplácí náhrady a současně se řeší financování církví v České republice v příštích letech, protože to je jeden z těch aspektů celého toho návrhu, tak tam se počítá s tím, že obce ani kraje nejsou povinnými osobami pro navracení církevního majetku, to znamená, že tyto žaloby by na obce a kraje měly být podávány pouze v případě, že po roce 1989 na základě jiných předpisů, které se týkaly restitucí, došlo k nějakému pohybu majetku, který může být nějakým odůvodněným způsobem problematizován. V jiných případech podle mého názoru není důvod, aby církve uplatňovaly vydávání majetku obcí nebo krajů. V těch složitějších, komplikovanějších situacích bude muset rozhodnout soud o tom, jestli ty nároky jsou oprávněné, nebo ne. I soud je při svém rozhodování vázán zákonem, to znamená, i soud by měl být vázán zákonem o narovnání s církvemi, který byl v parlamentu schválen a který jasně říká, že obce ani kraje nejsou povinnými osobami pro vydávání církevního majetku. To je řekněme jedna rovina, která se týká rozhodování soudů, které nastane v těch případech, kde byly podány příslušné žaloby.

Za druhé. Já myslím, že v okamžiku, kdy bude dokončeno vydávání majetku a kdy bude zřejmé, jakým způsobem proběhly tyto soudní spory, s jakým výsledkem, tak by bylo dobře, aby byl kvantifikován rozsah majetku, který takovýmto způsobem bude ještě na straně církví získán, a podle mého názoru by to mělo být předmětem jednání mezi státem a církvemi. ***

Minulý Nahoru Další